Mads Andersen-Skjern slog sig for fire år siden ned i byen Korsbæk -
- der var domineret af gamle familier og social hakkeorden.
Han var enkemand, men er nu gift med Ingeborg -
- der er skilt fra en mand, der var i fængsel for bedrageri.
Mads har sønnen Daniel og har adopteret Ingeborgs datter Ellen.
Mads har heldet med sig -
- mens hans konkurrent, Arnesen, er bukket under.
Hans virksomhed er gået konkurs, og han er fundet død.
Hans livlige enke, Vicki -
- frøken Jørgensen og hr. Schwann sidder tilbage med stumperne.
Mads er interesseret i Arnesens ejendom og butik.
Mads' bror Kristen håber stadig, at Elisabeth vil gifte sig med ham -
- efter at hun er flyttet i egen lejlighed.
Men forholdene er umuliggjort af Arnesens død.
Familien Varnæs' barnepige Agnes har haft besøg af tjener Boldt.
Kokkepigen Laura bestyrker hende i frygten for, at hun er gravid.
Da Agnes taler med Boldt om ægteskab, er han afvisende.
Agnes er alligevel ikke gravid og bliver ven med socialisten Røde.
I familien Varnæs er der optræk til skandale -
- fordi Jørgen Varnæs, konservativ folketingskandidat, er sin kone utro.
Jørgens kone, Minna, vil skilles og får Maudes verden til at vakle.
Jeg har med interesse læst Deres rapport om stemningen for planerne.
Den er forbløffende positiv. Også blandt arbejdere og landmænd.
Og der er tilsagn om aktietegning, før den bliver officiel.
De tegner Dem jo for et betragteligt beløb.
Aktierne skal fordeles mellem mig, min kone og mine snart tre børn.
Det er praktisk, når ingen aktionær skal have mere end 10 stemmer.
- Kaffe? - Tak, Ingeborg.
Det er min kone. Højesteretssagfører Øster.
- Her ser De den femte aktionær. - Hvornår får man den at se?
- Vi venter ham i november. - Min mand regner med en dreng.
- Han skal hedde Erik efter min far. - Mig kaldes ingen op efter.
- Tænk, hvis han lignede dig. - Hun er fræk ligesom sin mor.
- De har kun tegnet for 500 kroner. - Der kommer nok flere.
- Har du ikke fået blødgjort Katrine? - Min kone er af gammel bondeslægt.
De har pengene i strømpeskafter og madrasser.
Om natten spekulerer man på, om det nu også er krøluld, man ligger på.
Fru Violet. Det er længe siden.
Jeg så den violette kjole i vinduet.
Måske passer den mig til danseskolen?
Jeg er ked af det på jeres vegne.
Det er for sent at være ked af det nu.
Ja, nu sidder den udmærket.
Tak.
Tak, frøken Grøn.
Frøken Grøn har altid været så dygtig.
Nu skal frøken Grøn til at lave konfektion.
For dem derovre. Åh, Violet. Det er så forfærdeligt.
Hele mit liv … Og hvad nu?
Du har altid holdt dig for god.
Lige fra skolen. Også da vi var unge.
Jeg håbede på at få Albert, når hans mor var død.
Og så giftede han sig med den lille tøs.
- Nu er Albert død. - Hvad vil du nu, Inger?
Min søster har en handskeforretning i Haslev.
Jeg husker godt Emmy. Har hun en ledig stilling?
Jeg vil hellere arbejde gratis for hende end hos dem derovre.
De slog Albert ihjel!
Frøken Jørgensen … Undskyld.
Gå ud, begge to! Ud! -
Hvorfor tog hun sådan på vej?
Den stakkel. Og så hendes stolthed. Og hvad vil De nu, hr. Schwann?
Jeg tror, der kommer en køber -
- som vil reetablere denne forretning.
Så de kræsne damer igen kan få honoreret deres smag.
De har altid været en fin mand, hr. Schwann.
Jeg håbede, at Arnold kunne blive som Dem.
Værsgo, fru Violet.
- Hvor meget? -22.
- Værsgo. - Tak.
Men så farvel, hr. Schwann.
Hvormed kan jeg tjene de herrer?
Undskyld, men må vi foretage nogle opmålinger?
Det ved gud De ikke må. De skal ikke forstyrre vores ekspeditioner.
De kender mig sikkert. Kristen Andersen--Skjern.
Vi har mødt hinanden før på Postgaarden.
De skal ikke komme ind i en ordentlig forretning med folk i arbejdstøj.
Nej, men huset her og virksomheden er udbudt til salg.
- Og vi som mulige købere … - Hvabehar? Hvad siger De?
- Mulige købere? - Vi har forhandlet med enken.
Det agter jeg at få bekræftelse på omgående.
- Enkefru Arnesen! - Vær venlig at nøjes med frue.
Der står nogle personer derovrefra og påstår, de er mulige købere.
Jo, hr. Schwann, der ligger sådan …
Dem derovre? Hvad ville hr. Arnesen sige?
Nu gælder det de levende, fru Arnesen og Dem.
- De har jo interesse i virksomheden. - Og derfor vil jeg have lov …
Ja, hvis De vil hæfte for et større beløb ved denne konkurs.
Jeg har rådet fru Arnesen til at sælge til den mest favorable pris.
Gennem højesteretssagfører Øster har jeg modtaget et tilbud -
- som hverken De eller fru Arnesen kan tillade Dem at lade ligge.
På denne måde kommer De og fru Arnesen ud af det uden gæld.
Det hele, også huset, er altså solgt.
Men hvad så?
Undskyld … Det smukke bord fra konsulens tid.
Skidt. Det gamle ragelse skal sælges alligevel.
Jeg har stadig mine pligter, så De må have mig undskyldt.
Det var synd for ham.
- Han har været her i 45 år. - Det er på tide, han vågner op.
- Hvad er der nu? - Jeg kan ikke holde det ud.
- Hvad, min ven? - De arme stakler i butikken.
Alt det om penge og kreditorer og spille komedie for byen.
Og så gå rundt i sort, der slet ikke klæder mig.
Du blander alle dine sorger sammen, skat.
Og du taler kun om pantebreve og prioriteter.
Det er snart overstået. I København finder vi et sted, du kan bo.
Det giver min far mig aldrig lov til. Han vil have, jeg flytter hjem.
Når jeg giftede mig med Albert, var det kun for at komme hjemmefra.
Så, tør nu dine øjne. Du skal ikke hjem til din far.
Hr. bankdirektør Varnæs.
Jeg appellerer til Dem som den førende mand i byen.
Jeg har altid set op til Dem og Deres far og Deres farfar før Dem.
- De må tage affære. - Hvad mener De?
- Kald enkefru Arnesen til orden. - Hvordan skal det forstås?
De må forhindre, at hun sælger til firmaet på den anden side.
Jeg kan ikke dæmme op for det økonomiske uvejr -
- som Arnesens død har ført med sig.
Jamen jeg skød min arv ind. Har jeg ingen ret til at bestemme?
De var medejer af forretningen og af den goodwill, der hørte til den.
Også af varelageret. Og De hæfter derfor også for gælden i varelageret.
Men huset er teoretisk fruens …
Ja, det er det altså ikke mere.
Jamen … Hvad så med mig?
Må jeg give Dem et råd? Hvorfor ikke samarbejde med den nye ejer?
Han flytter vel butikken over gaden.
Han får brug for en førstemand, der kender borgerskabet.
Min livsopgave lå i Damernes Magasin.
De kan påtage Dem en ny livsopgave. Føre de gamle traditioner videre.
- Kan De ikke se det? - Jo…
Det kan der være noget om.
Ja, tænk over det. Vi må jo alle føje os efter tiderne.
Holdt! Venstre om!
- Godmorgen, Victoria. - Tror I, i er på efterårsmanøvre?
Det glæder mig, at du har fundet ud af, at du ikke kan bo her.
- Ja, jeg flytter snarest muligt. - Godt. Kan 58 og 84 træde til?
- Med hvad? - Med at bringe dine ting hjem.
- 58 og 84, tag den. - Javel, hr. oberst.
- Lad være. - Fremad.
- Sæt den. - Fremad!
- Victoria! - Gå din vej.
Er her krig?
Træd af!
Jeg tilbød bare Victoria et hjem efter dette.
Jeg vil ikke hjem på kasernen.
Vil du på et hjem for forvildede kvinder?
Vicki har måske andre planer.
Har hun ikke allerede kastet skandale nok over sig selv og mit gode rygte?
Dit gode rygte? Tænk på dine eskapader, når mor var på kur.
Ja, ja …
- Med mænd er det anderledes. - Det er ikke videnskabeligt bevist.
Din mor var svagelig og ingen lystig kvinde.
- Tror du, Albert var morsom? - Sådan siger kun en flane.
Jeg hader jeres hykleri.
- Hvad vil byen ikke tænke? - Jeg tager til København.
I så fald er du ikke min datter længere.
Har du forstået mig? Jeg slår hånden af dig.
- Af alle tosser er far den største. - Han er ikke så slem.
Han er bare ikke uddannet til at forstå mennesker, tværtimod.
Men jeg hader kasernen. Geledderne og råb og skrig. Og festerne …
Officererne skulle altid danse med mor og mig før deres koner.
Jeg er aldrig blevet opdraget til noget som helst.
Kan jeg mon lære noget, doktor Hansen?
Ja, og du har gode muligheder for at blive voksen.
- Tre dråber før sengetid. - De er den eneste, jeg vil savne.
Og så far måske. En lille smule. Den gamle idiot.
Mor?
- Og strømper, fru Andersen-Skjern. - Ja, hr. Vinter.
Mor?
I dag i skolen var der en mand, der ville tale med mig.
- Om hvad? - Han spurgte, om jeg hed Ellen.
Ellen, stik op til Daniel.
- Holger, hvad vil du her? - Goddag, Ingeborg.
Kom med.
- Hvad vil du? - Se til dig og Ellen.
Ellen har det godt.
- Du har det også godt. - Ja.
Vi har klaret os. Så du kan godt rejse igen.
- Jeg bor her. - I Korsbæk?
Ja, jeg har fået plads i Korn- og Foderstofforretningen.
- Hvorfor her? - Det er jo svært med arbejde.
Jeg vil også gerne se Ellen vokse op, Ingeborg.
Folk som jeg har ikke mange glæder.
Ellen er adopteret af min mand.
- Han må da kunne forstå. - Du må gå.
Måske kan vi mødes og tale om det?
Måske, men du må gå nu. Det er den her vej.
- Nu gik han. - Er det ham, der var i fængsel?
Din egen svigersøn står bag, og så vil du ikke tegne aktier.
- Pengene skal sættes i noget. - Du skal ikke lære mig om penge.
- Hvor gør du af dem? - De er i jord.
- Har du gravet dem ned? - Hvad tror du?
Har du købt jord? Jord er ikke noget værd i øjeblikket.
Så får man mere for pengene til senere brug.
- Hør, Katrine. - Plag ikke. Nu kommer Ingeborg.
Nå? Så tager jeg imod.
- Er det tilrådeligt i den tilstand? - Skulle jeg have løbet herud?
- Dav. - Kommer du også om de aktier?
Nej, jeg kommer, fordi Holger er dukket op.
- Hvor? - Her.
Her i Korsbæk.
- Hvad siger Mads? - Han ved ikke noget.
Hvordan skal jeg få det fortalt?
- Mads har så meget for tiden. - Det har du vel også?
- Det værste er det med Ellen. - Ja? Hvad er det?
Holger har prøvet at opsøge hende. Han siger, han vil se hende.
Det vil Mads aldrig kunne forstå.
Jeg skal tale med Holger, skal jeg.
Jeg har vel også lov at holde af min datter?
Ja tak.
Tog du dig af Ellen og Ingeborg, mens du havde dem?
Vi bliver alle ældre. Man har trods alt følelser.
Hvor meget koster dine 'følelser i denne omgang?
- Hvad mener du? - Det ved du.
Du tænker jo aldrig på andet. Hvor meget?
Jeg håber ikke, du har sat alle dine penge i jord.
Man skal aldrig sætte alt på ét bræt.
Katrine, du må sgu op med 5000.
- Ville han have så meget? - Han forlangte 10.000.
Godt, man er vant til at handle med svin.
Det er til at rejse til en anden by for.
Ja, så må vi hellere betale.
Du er ikke let at blive klog på. I går ejede du ikke til aktier.
- Nu slipper du 5000. - Det er også noget andet.
Holger vil du godt sætte penge i?
Jeg sætter penge i, at Ingeborg og Ellen kan være lykkelige.
Hvad er der, børn? Jeg har dårligt tid.
- Vi har fået karakterbøger. - Var mor tilfreds?
- Vi fik en 25-øre hver. - Til sparebøssen.
Det ser ud til at være velfortjent.
- Er du sløjet af i regning? - Det er så kedeligt.
Regning er vigtigt. En dag sidder du ved mit skrivebord.
- Så nytter det ikke noget, vel? - Nej, far.
Her er to 25-ører til. Til sparebøsserne.
Det er også vigtigt at lære at spare.
- Sig det så. - Ved du hvad, far?
Vi har set ham, der har været i fængsel.
- Hvem? - Den mand, der hedder Holger.
Han kom hen til Ellen i skolen. Han har også været her.
- Han talte med mor. - Hun ville ikke tale med ham.
- Skulle vi ikke have den i vinduet? - Jo, det er en god idé.
Hvor skal du hen?
Bare et ærinde. Jeg kommer igen om en time.
Holger Jørgensen? De skal ind til chefen.
Ja, Jørgensen, De kom jo her på prøve.
Men vi må desværre skilles igen.
- Hvorfor, hr. Olsen? - Ingen klager på Deres arbejde.
Men …
Vi kan klare os med én mindre. Det forstår De nok?
- Hvad skal jeg så? - Der er ikke andet arbejde i byen.
Forstår De? Ja, det er hårdt.
- Men jeg har det her til Dem. - Hvad er det?
Det er som en slags plaster på såret.
En enkeltbillet til Canada. Og en sum penge.
Og en annonce fra de canadiske myndigheder om -
- at der er garanteret arbejde til alle indvandrere.
Gid det var så vel her. Værsgo.
Ugelønnen kan De hente hos frøken Sørensen.
Tak.
God rejse, Jørgensen. Så hurtigt som muligt.
Hvor er de smukke.
Farvel da.
- Farvel og held og lykke. - Også til Dem, frøken Elisabeth.
- Hvad med mig? - De klarer Dem nok endda.
Jeg kommer tilbage, når jeg er blevet voksen.
- Mads? Der er noget, vi må tale om. - Hvis det er om Holger, så …
- Vidste du det? - Du skal ikke bekymre dig mere.
Ham får du og Ellen ikke at se igen.
- Hvordan, Mads? - Stol på mig.
Og vi vil aldrig mere tale om ham.
- Hvad er der løs? - Det er forfatterinden Frida Fogt.
Hun synes, kvinder skal arbejde. Værsgo.
- Mage til sludder. - Synes De?
Hvorfor skal kvinder være afhængige af mænd?
Hjemmets kvinder har nok at gøre. Når man ser ud som hende -
- så har man ingen chance for at blive gift. Og så bliver de sådan.
- Hvordan tror De selv, De ser ud? - Har man hørt mage?
Hvad er det for mennesker, der kommer her på Postgaarden?
Tja. Her sidder jeg stadig og venter. År efter år.
- Tak, fordi du kom. - Jeg var ved at gå.
- Fra mig? Nu igen? - Fra kvindesagsmødet.
Er du en af døgnets flaner, rendt fra bog og nål?
Hvad siger den konservative folketingskandidat?
Jørgen har vist sit.
Jeg så dig i formiddags med doktor Hansen.
Vi fulgte fru Arnesen til toget. Hun er flyttet til København.
Åh ja, herregud. Hun fik da en lille sum penge ud af det.
Og så har hun den unge ven, Aage Holmdal.
Holmdal junior, ja.
Han skal jo giftes med højesteretssagfører Østers datter.
- Det har han vist glemt at fortælle. - Det er synd for Vicki.
Hun klarer sig sikkert bedre uden ham.
Klarer du dig også bedre alene?
- Jeg klarer mig. - Med egen lejlighed.
Eget klaver.
Og hvad så med os? Elisabeth, se på mig.
Det er så svært, og der sker hele tiden noget, der gør det værre.
Alt det familievrøvl.
Vi befinder os ikke i Romeo og Julies tid.
- Og vi er ikke 15 år. - Nej, det tør siges.
- Og Korsbæk er ikke Verona. - Og ikke verden udenfor.
Elisabeth. Du kan få en tilværelse, som er lige så god som din søsters.
- Min søsters? Åh, herregud. - Så bedre. Sig, hvad jeg skal gøre.
- Nu? - Ja, nu.
Du kan bestille mig et stykke med ost. Jeg er sulten.
Hr. Schwann? Det var en overraskelse.
Ja, det ville man have forsvoret.
Men tiderne har jo ændret sig, Arnold.
- Hvordan går det, hr. Schwann? - Jo tak, udmærket.
Mit helbred har der aldrig været noget i vejen med.
I 42 år har jeg kun haft fire sygedage.
Men nutidens unge lægger sig, bare de nyser.
Og nu vil de have 14 dages sommerferie.
Jamen, har man kendt mage? Hvis den gamle konsul …
- Vi ses klokken otte. - Ja … Undskyld, De ønsker?
Vær venlig at introducere mig hos Deres chef.
Ja.
- En herre vil tale med chefen. - Kan min kone ikke klare det?
Det er hr. Schwann fra den anden side af gaden.
- Så må han hellere komme ind. - Det er bedre, jeg går.
Jo, vi taler videre bagefter.
Goddag, hr. Schwann. Vi har jo tit nikket til hinanden.
Tag plads.
Goddag, hr. Andersen-Skjern.
Jeg har hidtil kun iagttaget Deres forretning på afstand.
Men nu er jeg her.
Ja, minsandten.
- En cigar? - Åh, tak.
Ja, nu er De her.
Ja, med al respekt.
Jeg kommer for at tilbyde Dem min assistance.
Jeg har holdt mig nøje orienteret -
- om mode og damernes smag gennem de sidste 42 år.
Da jeg hørte, at De agter at reetablere Damernes Magasin -
- som en butik for de bedste kunder, så vil De vel få brug for en mand -
- med nøje kendskab til denne specielle kundekreds.
Jeg stiller mig til Deres rådighed, hr. Andersen-Skjern.
Jeg er glad for at høre Deres tilbud.
Under andre omstændigheder ville jeg have accepteret det.
- Men … - Men?
Desværre vil Damernes Magasin ikke genopstå.
Har De da ikke købt ejendommen?
Jo, men til andet formål, hr. Schwann.
Til hvad?
Det er ingen hemmelighed.
I eftermiddag averterer vi aktietegningen.
Der skal være en bank.
Goddag, hr. Schwann.
- Her er dit vasketøj. - Tak.
Du kommer jo ikke selv hjem og henter det.
Hvorfor vil du ikke hjem på dit værelse?
- Du er tyndere. Hvem giver dig mad? - Ikke her, mor. Ikke nu.
Det er det tarvelige pigebarn.
Hvad er der i vejen, hr. Schwann? Hvorfor står De her?
- Det er forbi, alt sammen. - Det må De ikke sige.
Jo, det var bedre, om man lå dernede.
Så havde man fred, ligesom de andre, der er døde.
Chefen, tømmerhandleren, købmand Munk og den store isenkræmmer.
Udryddet af onde kræfter, fru Violet.
- Det er tiden, der har udryddet dem. - Tiden? Ja, også mig.
Sådan nogle som os dør ikke af det -
- sådan som de andre, der har prøvet at være rige.
For os gør det ikke så stor en forskel.
- Det siger De. De har jo Arnold. - Arnold er flyttet.
Han vil hellere bo på et hummer -
- for at føjte med det simple pigebarn.
Den lille, næsvise tøs fra frisøren. Gud bevare min mund.
Men jeg så, hvordan først Arnold og så hun kom ud fra prøveværelset -
- med klæder og frisure i uorden.
Den slags kunne man jo vente i den butik.
I Damernes Magasin kunne den slags ikke passere.
- Sikke et møde. - De gav mig hele skylden.
- Jeg ved ikke, hvad der foregår. - Det er din egen skyld.
- Du skulle have kvalt den opkomling. - Jeg nægtede ham jo støtte.
- Hans forretninger burde være her. - Det var hensynet til Arnesen.
- Jeg kendte jo ikke den mand. - Derfor skulle du vogte på ham.
- Hvordan med dig? Glider det? - Minna er ikke til at snakke med.
- Er hun på Postgaarden? - Nej, hjemme.
- Men Maude venter jo med middag. - Jeg må køre nu. Du må hilse.
- Tag den med ro. - Lad mig om det.
Du tror sgu, at alting er så enkelt.
Vi bliver seks. Min søster og svoger kommer.
- Det har herren fortalt. - Kan vi snakke om menuen?
Nu? Det bliver aspargessuppe, kyllinger og savarinkage.
- Min søster plejede jo altid … - Det var om morgenen.
Netop. Hvis De hver morgen kom op i soveværelset og gennemgik indkøbene.
Fruen skal bare sove, så længe hun kan.
- Men regnskaberne? - De er lagt op til bankdirektøren.
- Han har jo så meget. - Det har vi alle.
- Hvis fruen vil flytte sig? - Undskyld. Jeg ville jo bare …
Mit råd er, at fruen går ind i stuen. Herude får man fedt i håret.
Godaften.
- Hvor er Jørgen? - Til helvede med Jørgen.
Hans Christian, hvad er det dog for et sprog?
- Og middagen? - Til helvede med middagen.
- Hvordan gik mødet? - Til helvede med mødet.
- Sådan skal du ikke snakke til mig. - Til helvede …
Hvis du vil have mig undskyldt.
- Godaften. - Mine damer.
- Men dog. - Elisabeth, han var beruset.
Det har han måske haft behov for.
Og det siger du, som kommer sammen med de mennesker.
- Alt, alt er de skyld i. - Alt hvad?
At intet er, som det var.
Hvad er der dog sket med os? Hvorfor skal jeg straffes?
- Jeg har altid gjort som forventet. - Det er måske fejlen.
Jeg viste familien det hensyn at gifte mig ordentligt.
Hans Christian er et udmærket menneske.
Hvis jeg som du havde gjort, som det passede mig …
- Havde du så giftet dig med Ernst? - Han var bare tegnelærer.
- Tænk, hvis du var sprunget ud. - Men det turde jeg ikke …
Ser du stadig ham?
Det kan jeg ikke undgå i Korsbæk.
Så vidste du vel besked om det med banken?
- Det anede mig. - Og du holder med dem?
Maude …
Jeg går i seng.
Her laver man mad til seks. Så kommer de ikke.
Så går herren i seng. Så smider fruen sig.
- Herren havde … - Hvad?
- En ordentlig fjer på. - Var din mund og pas dit eget!
Som om du var for køn.
Må jeg hilse på Dem, fru Fernando Møhge?
Og på Dem, oberst Hachel?
- Skål, konsulinde Holm. - Må jeg ikke returnere?
Ja.
- Konsul Holm? - Undskyld, at vi gik lige ind.
Det er Bernhard Lund fra hovedbestyrelsen.
- Hvilken hovedbestyrelse? - Partiets.
Fabrikant Lund er kommet fra København.
- Vil de herrer ikke sidde? - Tak.
Drejer det sig om et bidrag til valgfonden?
Gid det var så vel. Hvad, Bernhard?
Nej, vi kommer i anledning af …
- Det er sgu ikke så nemt, hvad? - Bankdirektør Varnæs.
Det er …
Vi er blevet enige om at …
Vi er blevet enige om at tale med dig om din bror.
- Om Jørgen? - Overretssagføreren, ja.
Vi satte jo så store forventninger til ham -
- da vi bad ham repræsentere partiet her i kredsen.
Ja?
Nu er han på vej ud i noget, vores vælgere ikke vil have.
- Hvad mener De? - Jo, ser De …
En konservativ kandidat kan ikke have kludder i sit ægteskab.
Og Lund her siger, at …
- At hvad? - Ja, det er trist …
Det er almindelig kendt, at det knager på grund af et fruentimmer.
Jørgens kone er jo datter af en af partiets gode støtter.
Hvis de nu skal skilles …
Det er beklageligt. Men hvad skal jeg …?
Du er den ældste. Du må kunne forklare Jørgen, at …
Vi kan jo alle have vort, men vi har det sgu i dølgsmål.
Vort parti står jo vagt om familien.
Ja, jeg skal se, hvad jeg kan gøre.
Tak.
Ja, vi har jo mødt hinanden før. Her.
Åh ja, det lille familiemøde.
Jeg syntes, det var mere diskret end i København.
De trænger til et glas sherry.
Et glas sherry til den herre.
Her kommer jo ikke så mange på denne tid af året.
Det var pænt af Dem at køre så langt.
Jeg kender jo turen.
Jeg er vanvittig spændt på, hvad vi skal snakke om.
Det var godt, Trine. Du bliver dygtigere og dygtigere.
- Er det Dem, doktor Hansen? - Giver De en kop jordemoderkaffe?
Kom bare ind.
Farvel, Trine. Vi ses på onsdag.
Hvis De kan vente lidt, kan De spise med.
Jeg har en fødsel i gang ovre på sygehuset.
Man har da lov at håbe.
Det er Deres egen skyld, jeg kommer i tide og utide.
Af alle byens stuer er det her den hyggeligste.
Et øjeblik.
Er du også dér? Kom ind.
Er det her, unge elever kan modtage undervisning?
Siger du også?
Goddag. Jeg må jo trænge mig ind under alle mulige påskud.
- Vil du have kaffe? - Gerne, tak.
Må jeg lægge mit kostbare instrument her?
- Han er ikke rigtig klog. - Hun sigter til min belejring.
Nu har den stået på i to år.
Jeg har belejret Elisabeth i 10 år uden held.
Måske skulle jeg bruge samme metoder. Jeg kan slå Dem. Jeg spiller cello.
Champagne på en almindelig onsdag.
Hr. Andersen-Skjern fejrer måske, han er blevet bankdirektør?
Åh ja, det er sandt.
- Hallo? - Det er nok sygehuset.
Så går barnet ikke i sin mor igen.
Tak for kaffe. Jeg ringer, når der bliver noget at fejre.
Det er nemlig Dem, der skal være onkel.
Nu har jeg forklaret sagen. Det er pinligt for mig.
Hvad vil De have, jeg skal gøre -
- hvis han nu kan lide mig?
Forklare ham, at hans position står på spil.
Til gengæld vil vi, familien, strække os vidt.
Vidt? Hvordan?
De kan selv stille et forslag, som vi kan tale om.
Tja, så fik Mads sin dreng.
Det var jo det, det skulle være.
Mads får alt, hvad han ønsker sig -
- mens jeg, hans stakkels lillebror -
- bare går og har et eneste ønske.
Som ikke kan blive opfyldt nu.
Det kan du godt forstå, ikke?
Men … Senere?
Måske.
Tak for mad.
Ved I hvad? Daniel har fået en lillebror.
- Han skal hedde Erik. - Råb ikke så højt.
Din far har været til møde hele natten.
Han skal hedde Erik. Daniels lillebror.
Du snakker med mad i munden. Lærer I det ovre hos Daniel?
Jeg mødte lille hr. Schwann. Han går med regninger.
- Ja, han er blevet opkræver. - Kan man leve af det?
Jeg har også skaffet ham et par legater.
- Han har logi hos danselærerinden. - Fru Violet. Hun er sød.
Stik nu af. Du skal vel også i skole i dag.
- Hov, hvad er nu det? - Tak for mad.
Hvordan gik det så? Det blev sent, hvad?
- Ja, det trak ud. - Var hun til at tale med?
Hvem? Nå, ja. Hun var rimelig og ikke uinteressant.
Hvad mener du? Hvad forlangte hun?
- For hvad? - For at opgive Jørgen.
Hun havde lyst til en tur til Amerika med 'Queen Mary'.
Så kommer hun jo tilbage igen? Du lovede …
- Jeg gider ikke høre på mere. - Hvordan er det, du optræder?
Tror du, jeg har det for morsomt?
Nu er der blevet én mere i den familie.
Hvor ender vi, fru Violet?
Og om børnene siger han: "Lad de små børn komme til mig."
"Dem må I ikke hindre, thi Guds rige hører sådanne til."
"Sandelig siger jeg Eder:"
"Den, der ikke tager imod Guds rige som et lille barn -
- han kommer slet ikke ind i det."
"Han tog dem i favn, lagde hænderne på dem og velsignede dem."
Vi hjælper dette barn til hans velsignelse -
- ved at døbe det i Faderens og Sønnens og Helligåndens navn.
Modtag det hellige korsets tegn -
- både for dit ansigt og for dit bryst som et vidnesbyrd på -
- at du skal tilhøre den korsfæstede Herre, Jesus Kristus.
- Hvad er barnets navn? - Erik Skjern.
Skjern ...
- Hun glemte Andersen. - Det hedder vi ikke mere.
Erik Skjern.
Jeg døber dig i Faderens -
- og Sønnens -
- og Helligåndens navn.